MLUV S NÍ
Scéna je plná dřevěných židlí a stolů.
Vyjdou dvě ženy v kombiné.
Oči mají zavřené jako náměsíčné.
Bojíš se, že budou do všeho narážet.
A najednou se objeví muž s hrozně smutným obličejem.
S nejsmutnějším, jaký jsem kdy viděl.
A odstraňuje jim ty židle a stoly z cesty.
Neumíš si představit, jak to bylo působivé!
Vedle mě seděl muž. Něco přes čtyřicet, fešák.
Několikrát plakal dojetím. Nedivím se. Bylo to tak krásné.
Mám pro tebe překvapení.
Získal jsem autogram Piny Bauschové.
Musel jsem tu fotku koupit. Podívej.
Je to anglicky.
Znamená to: "Doufám, že překonáš všechny překážky
a začneš tančit."
- Podívej, dostala menstruaci. - Nějak brzy.
Dobrý večer.
Benigno, mohl bys tu dneska v noci zůstat?
Sestra mi nemůže pohlídat děti. Nemám je kam dát.
Tak proč jsi sem vůbec chodila? Měla jsi mi zavolat.
Nevyužívám tě? Tenhle týden jsi tu byl tři noci.
Nedělej si starosti. Jedno volné odpoledne mi stačí.
Musím si promluvit se zedníky o bytě. Je hrozně zanedbaný.
- A dám zarámovat tuhle fotku. - Moje situace se nezlepší.
Jestli chceš, oznámíme to vedení kliniky, ať rozhodnou oni.
Nemůžeš za to, že tě i se třemi dětmi nechal manžel.
Budeš mít noční službu, kdy to půjde, a zbytek odsloužím já.
Díky.
- Odpojils jí nitrožilní výživu. - Ano, nesnášela ji.
- Můžeme to zase zkusit zítra. - Ano a teď už jdi.
- A hlavu vzhůru. - Díky. - Měj se.
Šest býků a jedna žena. Příští středu v aréně v Brihueze
se Lydia Gonzálesová postaví šesti býkům!
- To je hodně býků, Lydie. - Dobrý večer.
- Proč tak drastické rozhodnutí? - Je to má práce. Dva, šest...
Říká se, že ostatní toreadoři se nechtějí utkat se ženou.
Ať si lidi říkají, co chtějí. To je jejich věc.
Ve vaší profesi panuje silný machismus. I když jsou výjimky.
El Niňo de Valencia se s vámi dělil o místo na plakátech...
To už je pryč.
Myslíte, že to dělal jen kvůli popularitě, a pak vás opustil?
Řekla jsem vám, že o tom nebudu mluvit!
Mluvit o problémech je první krok k jejich překonání.
- El Niňo de Valencia... - To stačí!
Lydie, nech mě dokončit otázku. El Niňo...
Říkala jsem, že o tom nechci mluvit.
Nic jsi neříkala. A nelíbí se mi, že takhle mluvíš.
Pak to vypadá, že rozhovory připravujem dopředu. To nedělám.
Jako jedna z mála mám odvahu dělat rozhovory naživo.
A ty bys měla mít odvahu přiznat, že tě někdo využil.
El Niňo de Valencia tě zneužil!
Dělil se s tebou nejen o slávu a arénu, ale i o postel,
a pak tě nechal!
Ahoj, Juane Luisi. Tady Marco. Jak se máš?
Chtěl jsem se tě na něco zeptat.
Rád bych udělal rozhovor s Lydií Gonzálesovou.
Jo, taky se na to dívám.
Chtěl bych jít víc do hloubky.
Pro nedělní vydání? Výborně!
- Ona se zbláznila. - Dělá to kvůli tobě.
Nechá se roztrhat na kusy, jen abys to viděl.
Neměli jsme sem chodit. Hlavně ty.
- Vím, co dělám. - El Niňo se musí soustředit.
- Má svých starostí dost. - Nebudu mu přidělávat další.
Ale řekni mu, ať se zastaví pro své věci.
- Nebo řekne, kam je mám poslat. - Pošli je ke mně.
To mi může říct sám, ty s tím nemáš nic společného.
- Tu máš. Můžeš přijít, kdy chceš. - Díky.
- Dobrý večer. - Whisky s ledem.
- Do které ji chcete sklenice? - Do té vysoké.
Promiňte, můžu s vámi na chvilku mluvit?
Zapomeň na to. Co je pryč, je pryč.
- Promiňte... - Co jste říkal?
Jestli bych s vámi mohl na chvilku mluvit.
Když mě odvezete do Madridu, můžeme si promluvit cestou.
Moc rád.
Tak jdeme.
Kdo vám dal jméno Lydia?
- Můj otec. - Jako by předurčil váš osud.
Vždycky chtěl být toreadorem, ale zůstal jen banderillero.
Podporoval mě nejvíc ze všech,
- ale před rokem zemřel. - To je mi líto.
El País chce, abych o vás napsal do nedělního vydání.
Píšete o býčích zápasech? Vaše jméno mi nic neříká.
- O zápasech vlastně nic nevím. - Tak proč jste tady?
Nevím nic o zápasech, ale hodně toho vím o zoufalých ženách.
Vážně? A kdo vám řekl, že jsem zoufalá?
- Mám takový dojem. - Vás nezajímají zápasy.
Zajímá vás můj poměr s El Niněm.
Řekněte vašemu listu, že nechci, a dejte mi pokoj.
- Dobrou noc. - Dobrou.
- Odvezte mě! - Co se děje?
Prosím, odvezte mě odtud. V kuchyni je had.
- Dejte mi klíče. - Dveře jsou otevřené.
Uklidněte se a zůstaňte tady.
Moje kabelka. Díky.
Zavezte mě do hotelu.
Do toho domu se už nevrátím.
Do jakého hotelu?
- Třeba do Eurobuildingu. - Dobře.
Vítejte u nás.
Neříkejte nikomu o tom hadovi, prosím.
- Ví o tom jenom moje rodina. - Nebojte se.
Jestli něco chápu, tak jsou to fobie.
Po tom, cos pro mě udělal, ti tu reportáž nemůžu odmítnout.
Vyspěte se na to. Zítra vám zavolám, jak jste se rozhodla.
Díky za všechno.
- Dobrou noc. - Dobrou.
Nemám tu zůstat? Mohl bych spát na pohovce.
- Nebylo by to poprvé. - Ne. Musím se naučit být sama.
- Ahoj. - Ahoj.
- Dobré ráno.
Myjete jí vlasy?
Co myslíš?
- Jaká byla noc? - Normální.
- Ukaž, dodělám to. - Tak já jdu.
- Zatím. - Měj se, Matildo.
To je vedro! Měli bychom ji ostříhat.
Ostříhej ji nakrátko, je to praktičtější.
Necháme jí vlasy, jak je měla.
Aby si nevšimla změny, jestli se probere.
Po čtyřech letech by to byl zázrak.
Já na zázraky věřím. A ty bys měla taky.
- Proč? - Protože je potřebuješ.
Nějaký by se ti mohl stát, a ty by sis toho ani nevšimla.
Bože, to je vedro.
Koupila jsem něco v drogerii, abych se pod uniformou nepotila.
V podpaží se člověk nepotí, ale podívej se mi na obličej!
- A jak se to jmenuje? - "Perspirex."
- Ano? - Tady Marco. Pamatuješ se na mě?
Jistě.
- Jak jsi na tom? - Jsem nahá.
Musím si koupit něco na sebe. Mám jenom tohle.
Můžu ti věci přinést.
Nic z domova nechci. Možná časem.
- Kam jdeme? - K Sybille.
- Asi si myslíš, že jsem blázen. - Proč?
- Že už se nechci vrátit domů. - Ne, chápu to.
Když jsme se rozešli, nedokázal jsem spát ve stejné posteli.
- Spal jsem na pohovce v hale. - Vážně?
Víc než týden, dokud jsem se nerozhodl koupit novou postel.
Takže jsi volný?
Jsem sám.
O NĚKOLIK MĚSÍCŮ POZDĚJI
Po zápase si musíme promluvit.
- Vždyť mluvíme víc než hodinu. - Ty mluvíš. Já ne.
To je pravda.
Četl jsi o těch jeptiškách, co je znásilnili v Africe?
Udělali to kněží!
To je hrůza. Když se nedá věřit ani misionářům, potěš pánbůh!
- Dřív znásilňovali místní ženy. - Fakt?
Ale ze strachu z AIDS začali znásilňovat jeptišky.
To je příšerný! A já měla misionáře za svatý.
- Všichni nejsou násilníci. - Doufám, že ne.
- Někteří jsou pedofilové. - Jak to?
- Každej si rád zašuká. - Seš nechutnej.
- Jak vypadají býci? - Dobře, ale jsou těžký.
- Kolik bys řekl? - Tak 500 kilo. - A sakra.
Lydie, dneska večeříme doma.
Děti chtějí vidět tetu, jinak s nima nevydržím.
Hodně štěstí.
Přichází býk.
- Rychle doktora! - Dělejte! Rychle doktora! - Krvácí!
Neplač, lásko. Neplač.
- Tak jak je? - Špatně. - Jak je na tom?
- Je to s ní moc špatný. - Roztrhl ji vejpůl.
Teď by to měl otec vidět. "Holčičku ne!"
To jsme mu s matkou pořád říkaly.
- Ale ona byla stejná jako on. - Nerozčiluj se.
- Kolik je to už hodin? - Už je to čtyři hodiny.
O TŘI TÝDNY POZDĚJI
- Jedete domů? - Ano.
- Zůstala bych, ale nemůžu. - Stejně nemůžeme nic víc dělat.
Bar je tři týdny zavřený, děti u sousedky a manžela zanedbávám.
Kdyby se cokoli stalo, jsi tady za dvě hodiny.
To jistě.
- Musíme si zachovat víru. - Víru?
Pořád zapaluju svatým svíčky, ale udržet si víru je těžké.
Kdy jí můžeme vrátit její přívěsky?
Ještě to nejde. Kvůli těm zraněním a tracheotomii.
- Teď ne. - Nikdy si je nesundávala.
- Dobrý den. - Pane...
- Přinesu vázu. - Díky.
Musím na tři měsíce odjet do Ameriky.
Můj agent říká, že je to důležité.
Ale jak se věci mají...
Nechce se mi odjet.
Můžete jít na chvilku ven, pánové?
Tady se nesmí kouřit.
- Mluvila s tebou ten den? - Ano.
- Vlastně jsem mluvil já. - O čem?
To je moje věc.
Zmínila se o mně?
Jestli to chceš vědět, už dlouho o tobě nemluvila.
- Je to všechno moje chyba. - Ne. To byla moje chyba.
Z té písně mi naskakuje husí kůže.
Marco, chtěla jsem se tě zeptat,
proč jsi plakal tu noc, co jsme se potkali,
když jsi zabil toho hada?
- Vyvolalo to ve mně vzpomínky. - Jaké vzpomínky?
Před pár lety jsem musel zabít hada v Africe.
Byla na tom stejně.
Ona měla stejnou fobii jako ty.
Čekala před stanem. Vyděšená, bezbranná
a úplně nahá.
Viděla hada, když jsme spali.
Byla to ta, kvůli které jsi spal v hale?
- Ano. - Nenávidím tu ženu.
- Už léta jsem ji neviděl. - To je ještě horší.
Co můžu udělat, abys na ni zapomněl?
Přesně to, co děláš.
Usnul jste, nechtěli jsme vás budit.
- Je tu doktor Vega? - Měl by být u sebe v kanceláři.
- Dobré ráno. - Dobré.
Roso, zavři dveře. Nevidíš, že je průvan?
- Otevřela oči. - Fuj, naskočila mi husí kůže.
- Co až si zívne? - To se podělám strachy.
Pane doktore, chci s vámi mluvit.
Jistě. Jak se máte? Jak jste přečkal noc?
Zvu vás na kafe.
Doktore, jak dlouho může Lydia takhle zůstat?
Měsíce, roky, celý život.
Je nějaká naděje?
Jako lékař musím říct, že ne.
- I když... - VSTALA Z MRTVÝCH
"Meryl Moonová se po patnácti letech probrala z komatu,
do něhož upadla při porodu."
Byla ve vegetativním stavu jako Lydia. Teoreticky bez života.
Její probuzení odporuje všemu, co říkám.
To znamená, že je naděje.
Opakuju, že z vědeckého hlediska ne.
Ale víru vám brát nebudu.
- Může otevřít oči, nebo ne? - Ano, může otevřít oči.
Ale to neznamená, že vás vidí nebo že cokoli vnímá.
Lydia má úplně zničenou mozkovou kůru.
I když mozek zůstal neporušený a ovládá automatické funkce.
Dech, spánek, bdění, trávení...
Může otevřít oči, ale její mozek je mrtvý. Nemyslí a necítí.
Pojďte dál.
Jen pojďte.
Ano, vy.
Ahoj.
- Já jsem Benigno. - Marco Zuloaga.
A tohle je Alicia.
- To byla vaše první noc tady? - Ano.
První noc je vždycky nejtěžší. Pak si člověk zvykne.
Na co jsou ty boty?
Díky botám jí nohy nepadají do stran ani dopředu.
- Vypadají jako z Ibizy. - Vážně?
Nikdy jsem na Ibize nebyl. Já vás znám.
- Četl jste něco ode mě? - Ne. Z divadla.
Náhodou jsme seděli vedle sebe.
Nevšiml jsem si vás.
V jednu chvíli jste začal plakat.
Říkal jsem ti o něm.
To je ten, co plakal při "Café Muller".
Musím jít. Promiňte.
- Už? Moc jsme si nepopovídali. - Až někdy jindy.
- Vrátíte se odpoledne? - Ano.
Tak se na nás přijďte podívat. Jsem tu pořád. Často i v noci.
Jsem tu veterán. Kdybyste něco potřeboval...
- Díky. Na shledanou. - Zatím.
- Pane Roncero... - Dobré ráno. - Dobré ráno.
- Mám zavolat Dr. Vegu? - Ne, jen pokračujte.
Onehdy jsem procházel své dokumenty
a našel jsem poznámky ze dne, kdy jsi ke mně přišel.
Zapsal jsem si téma tvé příští návštěvy.
Návštěvy, která se nikdy neuskutečnila.
- Jaké téma? - Tvou sexuální orientaci.
Moji sexuální orientaci?
Ano, tvou sexualitu. Jestli máš rád muže, nebo ženy.
Když jsi ke mně přišel, říkals, že jsi ještě panic.
No, abych vám nějak odpověděl,
řekl bych, že mě spíš zajímají muži.
- Proto jsi za mnou přišel? - To už si nevzpomínám.
Ale asi ano. Teď je mi dobře.
- Někoho sis našel? - Víceméně. Už nejsem sám.
Už mě to netrápí.
- Snad ti ta otázka nevadila. - Vůbec ne.
- Byl tu její otec? - Ano.
- Ptal se mě, jestli jsem teplouš. - Kecáš!
Použil americký obrat, uhlazenější.
- Prý jaká je moje orientace? - A cos mu řekl?
- Že jsem na chlapy. - A jsi?
Ne, ty hloupá, lhal jsem mu.
Jak se může ptát, jestli jsem na chlapy, nebo na ženský?
- Koho to zajímá? - Já jsem ráda, že to vím.
Zeptal se snad vrchní sestry, jestli je lesba?
Nebo tebe, jestli jsi sado-maso, nebo trpíš koprofagií?
Ne, máš pravdu. Na tyhle věci se neptá.
Budu muset odcestovat, takže sem nebudu chodit každý týden.
Nabídli mi choreografii v Ženevě, úplně se chvěju.
Už dlouho mám v hlavě nápad na balet. Jmenuje se to "Zákopy".
Je to o první světové válce.
Je na to potřeba hodně tanečníků,
protože ve válce je bohužel hodně vojáků.
Ale v Ženevě tančí všichni. Je to nádhera.
Potřebuju i tanečnice, protože když zemře voják,
z těla stoupá jeho duše, jeho duch, a to bude baletka.
Má dlouhou bílou sukni, klasickou jako třeba v Giselle,
- ale s rudými skvrnami od krve. - Nádhera!
- Ano. - Alicia je tím nadšená.
Je to krásné, protože smrt přechází v život.
- Mužství přechází v ženství. - Jasně.
- Přesně! - A země přechází v...
Přece...
- V pláž? - Ne.
- Pozemské přechází... - Ve vodu?
- Ne, ve věčnost. - Aha.
Věčnost, něco nehmatatelného, přelud...
A mám k tomu hudbu. Od Pendereckého.
Je psána pro oběti Hirošimy. To je druhá světová, ale nevadí.
Jistě že ne. Alicia to přesně ví...
Je to hudba bitvy. Brutální. Bestiální.
A mám i hudbu pro mrtvé. Skvělé dílo.
Poslechněte si to.
Budete nadšeni.
Alicie, holčičko moje... Sbohem...
Dávej na sebe pozor, zlato.
A poslouchej tu hudbu. Vychutnej si ji.
A pozor na úpal.
Tak se měj.
Vy na sebe taky dávejte pozor. I když vypadáte skvěle.
- Musíte udělat ty "Zákopy". - Udělám.
- Dávej na ni pozor. - Jistě.
Sbohem.
Podívej, tohle dáme k oknu.
Uvidíš, jak kamarádky tancujou.
A podívej...
Tenhle pokoj se mi líbí. Objednám to celé.
Ahoj.
Pojď dál a zavři dveře.
- Jak se máš? - Ahoj, Benigno.
Posaď se. Alicie, podívej, kdo přišel.
Jsme tady na vzduchu a prohlížíme si časopisy.
- Kdo je ta žena, co odešla? - Kateřina, Aliciina profesorka.
- Její profesorka? - Ano, její profesorka tance.
Katerina je opravdu osobnost.
Má taneční akademii přímo proti našemu domu.
Alicie byla její žačka. A Katerina ji miluje jako dceru.
O ČTYŘI ROKY DŘÍVE
- Už jsi u toho okna půl hodiny. - Už jdu, mami.
- Tak jo. - Zítra o půl čtvrté, platí? - Hm, bezva.
- A ne, že zase přijdeš pozdě. - Ahoj.
- Víš, že to nemá Katerina ráda. - Ahoj. - Ahoj.
- Co je? Sleduješ mě? - Ne, teda ano.
- A... - Myslím, že tohle je tvoje.
- Muselo ti to upadnout. - Díky.
- Je tam všechno? - Ano.
- Ničeho jsem se nedotkl. - Díky.
- Kam jdeš? - Domů.
Můžu tě doprovodit? Nemám co dělat.
- Dobrá, ale jdu domů. - Jasně. To se mi hodí.
Nemohla bych žít bez tance. Ráda se na něj i dívám.
- Taky máš rád tanec? - Řekl bych, že jo.
Ale nikdy jsem na něj nešel. Co děláš kromě tancování?
Miluju cestování a ráda chodím do filmového klubu.
V poslední době objevuju němý film. Strašně se mi líbí.
- Němý film? - Ano.
- A co děláš ty, když jdeš ven? - Nic. Nechodím ven.
- Někdy ven jít musíš. - Ne.
Staral jsem se o matku. Před dvěma měsíci zemřela.
To je mi líto. Moje taky zemřela, ale to už je dávno.
Tak a jsem tady. Díky za tu peněženku.
Dr. Roncero, psychiatr. Sedmé patro vlevo.
Dvacet tři.
Den jsem strávil čekáním u okna, ale ona nepřišla.
Znal jsem její adresu a věděl, že její otec je psychiatr.
Ordinace doktora Roncera.
- Rád bych si domluvil návštěvu. - Vyhovuje vám to zítra v pět?
- Dřív by to nešlo? - Ne. Zítra v pět.
- Dobrá. - Vaše jméno?
Co byste rád?
- Jsem objednán na pátou. - Pojďte dál.
Pojďte, nestůjte tam.
Promiňte.
- Benigno Martín? - Ano.
Musíte mi dát své nacionále.
Chtěl jsem jen vidět Alicii, ale protože její otec byl psychiatr,
rozhodl jsem se říct mu, že mi chybí matka.
- Posledních patnáct let? - Ano.
Staral jsem se o ni od malička.
Celých 15 let jsi nedělal nic jiného, než se staral o matku?
Nehnul jsem se od ní.
Studoval jsem na ošetřovatele, to jsem musel chodit do školy.
Taky jsem studoval na vizážistu. Kosmetiku, líčení a účesy.
Ale to byl korespondenční kurs.
- Tys svou matku líčil a česal? - Jistě.
Stříhal jsem jí vlasy, barvil je, dělal jsem jí nehty...
Matka nebyla postižená ani šílená,
jen trochu líná, chápete?
Moje matka byla krásná. Nelíbilo se mi, když o sebe nedbala.
- A co na to říkal tvůj otec? - Nic, co by říkal?
- Je už mrtvý? - Proboha, ne.
Žije ve Švédsku. Aspoň myslím. Pár let jsem o něm neslyšel.
- Nejezdí za tebou? - Ne.
Založil si novou rodinu, hned jak opustil mou matku.
Nestýkáme se.
Proč jsi mě vyhledal, Benigno?
- Protože... - Jaký máš problém? - Já? Žádnej.
Nějaký mít musíš, když jsi přišel k psychiatrovi.
Asi samotu.
- Měls už pohlavní styk se ženou? - Ne.
- Nebo s mužem? - Ne.
- Rád bych tě viděl příští týden. - Nejsem snad v pořádku?
To ne, ale tvoje dospívání bylo, řekněme, zvláštní.
- Ne zas tak zvláštní. - Ale ano, velmi zvláštní.
- No když říkáte. - Měli bychom to analyzovat.
Jasně, rozebereme to.
- Takže příští týden? - Výborně.
- Dobře, rád přijdu. - Na shledanou. - Sbohem.
- Co ty tu děláš? - Právě odcházím. Nelekej se.
Chtěl jsem tě jenom vidět. Jsem neškodný.
Ordinace Dr. Roncera. Ahoj, Lolo.
Holka, teď jsem se parádně vysrala.
Promiňte, ale nesu špatnou zprávu.
- Alicie před chvílí havarovala. - Opravdu Alicie?
Můžeš to vzít za mě?
Alicie se tam už nikdy nevrátila.
Nechtěl jsem ji vystrašit, šel jsem do jejího domu až za týden,
kdy jsem byl objednán k jejímu otci. Celý týden pršelo.
- Pak jsem ji viděl až tady. - Co se jí stalo?
Automobilová nehoda v jednom z těch deštivých dnů.
Otec ji nechtěl nechat samotnou ani na chvíli, ve dne ani v noci.
Chtěl ty nejlepší ošetřovatele a já tu mám moc dobrou pověst,
tak mě doporučili.
Když mě uviděl, vzpomněl si, že jsme se už potkali,
trochu zapochyboval, ale nakonec mě a Matildu exkluzivně najal.
To bylo před čtyřmi lety. A tak jsme tady, viď, Alicie?
Ve volných dnech jsem začal chodit na balet.
A do filmového klubu. Viděl jsem snad všechny němé filmy.
Německé, americké, italské, všechny.
Pak jsem jí je vyprávěl.
Byly to nejbohatší čtyři roky mého života.
Pečovat o Alicii a dělat to, co měla ráda.
- Kromě cestování, samozřejmě. - Já jsem na tom s Lydií opačně.
- Jak to? - Nemůžu se jí ani dotknout.
Nepoznávám její tělo.
Nemůžu ani pomoct sestrám otočit ji na posteli.
Cítím se mizerně.
- Mluv s ní. Řekni jí to. - Rád bych, ale nemůže mě slyšet.
- Jak si můžeš být tak jistý? - Protože má vypnutý mozek.
Mozek ženy je záhada a v tomhle stavu o to víc.
Žen si musíme všímat, mluvit s nimi,
být pozorní, pečovat o ně.
Uvědomovat si, že jsou živé, že nám na nich záleží.
To je jediná terapie, kterou ze zkušenosti znám.
Jakou máš zkušenost se ženami?
Benigno, jakou máš zkušenost se ženami?
Co?
- Jakou máš zkušenost se ženami? - Já?
Dvacet let jsem ve dne v noci žil s jednou a teď 4 roky s druhou.
Mně se líbí ten od tý toreadorky. Určitě ho má velkýho.
Jak to víš? Copak jsi ho viděla? Chceš sušenky?
Neviděla.
- Ale pozná se to podle obličeje. - A hlavně podle rozkroku.
Poznám to. Mám šestej smysl.
- Kamarádí se s Benignem, co? - Ano.
Není to nakonec taky teplouš?
- Určitě ne. Blbneš? - Myslíš, že je Benigno teplej?
- To je hlas lidu. - Tak to seš vedle.
- Dr. Vega mi to potvrdil. - Jak ten to může vědět?
Řekl mu to Aliciin otec. Vadilo mi, jak je s ní intimní.
Ale Dr. Vega mi řekl, že Benigno není na ženy, ale na muže.
Ježíši! Já jdu, abyste ho mohly zdrbnout.
- Chudinka, Benigno se jí líbí. - Ta si umí vybrat.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Dneska večer mám volno. Jdu do filmového klubu.
- Chceš jít taky? - Mám schůzku s redaktorem.
Budu se už muset vrátit do práce.
Ta ženská nevypadá dobře.
- Benigno, prosím tě. - Víš, jak to myslím.
Má moc suchou pleť.
Tak jo.
- Mluvil jsi s ní? - Ne, a přestaň naléhat.
Dobře.
Ahoj, Lydie. Musíš s ním mít trpělivost.
Tak se drž.
A promluv s ní.
Zmenšený milenec.
Rosa má chřipku. Doufám, že tě nenakazila.
Jsem rád, že je ti dobře.
Ale stejně tě namasíruju rozmarýnovým olejem.
Ne, nic mi není.
Včera večer jsem viděl film...
Ještě jsem z toho celý pryč.
Je to film o lásce
mezi Alfredem, který je trochu při těle jako já, ale moc prima,
a jeho dívkou Amparou, vědeckou pracovnicí.
Amparo se snaží objevit dietu, která změní pravidla výživy.
Jsi sobec. Myslíš jenom na sebe.
Mám to!
Může to být nebezpečné. Netestovala jsem to na lidech.
Ještě myslíš, že jsem sobec?
Má to zázračné účinky.
Nedělej si starosti, lásko. Objevím protilátku!
Ale čas ubíhal. Přes všechnu snahu Amparo protilék neobjevila
a chudák Alfredo byl každým dnem menší a menší.
NEPŘESTANU TĚ MILOVAT...
Alfredo ji opustí, aby se dál netrápila. Odjede z Madridu
ke své matce, kterou deset let neviděl.
Přitom Amparo neřekl, kde jeho matka žije.
V tom filmu se stala spousta věcí,
ale důležité je,
že po letech výčitek a pátrání
Amparo zjistí adresu Alfredovy matky
a vydá se tam.
Hotel Youkali, pokoj č. 15.
- Spi, lásko moje. - Co když tě zamáčknu?
A Alfredo...
už v ní zůstane...
...navždy.
O MĚSÍC POZDĚJI
Tak, srovnej si ruce. To je ono...
Je tu tak svěží vzduch. To je nádhera.
Není nám tu na terase dobře?
Lydii se na terase taky líbí, viď, Lydie?
Slyšels ji? Líbí.
Podívej se na ně.
Jako by si o nás povídaly.
O čem myslíš, že by si povídaly?
Určitě by se neostýchaly. Ženy si říkají všechno.
Lydia by jí řekla, že už je to dva měsíce, co ji nabral býk.
Ahoj.
Benjamíne a Angelo, přicházíte ze svobodné vůle,
abyste se spojili svazkem manželským?
Ano, přicházíme ze svobodné vůle.
Na důkaz rozhodnutí přijmout svátost manželskou
spojte své ruce a prokažte tím svůj úmysl před Bohem a církví.
Já, Angela, si beru tebe, Benjamíne, za svého muže
a slibuji, že s tebou zůstanu v dobrém i zlém,
v nemoci i ve zdraví, dokud nás smrt nerozdělí.
Nechť Bůh, který dal vzniknout vaší lásce,
stvrdí tento váš společný závazek před církví. Amen.
Co Bůh spojil, člověk nerozpojí.
Co tu děláš? Myslel jsem, že se uvidíme v hotelu.
Rozmyslela jsem si to. Vždycky se mi líbily svatby.
Nedomluvily jste se se sestrou, že se uvidíte před zápasem?
Zavolala jsem jí, bude v hotelu. Dneska večeříme v jejím baru.
Jak chceš.
- Krásný obřad, viď? - Překrásný.
- Nečekala jsem, že je tak mladá. - Nevěřilas mi, proto jsi přišla.
Už to nevydržím ani den. Musíme si promluvit.
Nemáš důvod dělat si starosti. S Angelou už je to pryč.
Mám důkaz. Při obřadu jsem neplakal já, ale ty.
- To je pravda. - A nemáš proč.
- Nevěříš mi? - O to nejde.
Trvalo mi to deset let, ale přísahám, že už je to pryč.
- Marco... - Věř mi, je to pryč.
Angela a já jsme hodně cestovali.
Pod záminkou, že píšeme průvodce o exotických místech.
Ve skutečnosti jsem ji chtěl uchránit před drogami,
před Madridem.
Život v Madridu byl peklo. Náš vztah fungoval jen jinde.
Po pěti letech a sedmi průvodcích
jsem ji odvezl k rodičům na venkov, kde se narodila.
Ti ji drželi daleko od drog i ode mě.
- A tos ji pořád miloval? - Ano.
Brečel jsem vždycky, když mě něco dojalo,
protože jsem se s ní o to nemohl podělit.
Je to strašné, opustit někoho, koho miluješ.
To je smutný příběh.
Konec lásky je nejsmutnější věc na světě, jak zpívá Jobim.
- Po zápase si musíme promluvit. - Vždyť mluvíme už hodinu.
Ty mluvíš. Já ne.
To je pravda.
Doktor říká, že noha se mi uzdraví až za dva měsíce.
Jsem rád, že mě ten býk dostal. Můžu být s tebou,
dokud se neprobereš. Nikdo mě od tebe neodloučí.
Měsíc před tím jsme se dali znovu dohromady.
Chtěla ti to říct na té svatbě, ale zřejmě to neudělala.
Tak to plakala kvůli tobě.
Volala mi, že při pomyšlení na mě plakala.
To jsme spolu mluvili naposled. Jsem zraněný.
Nějakou dobu nebudu zápasit. Rád bych u ní byl i v noci.
Buď tu jako doma.
Díky.
Ahoj, Alicie.
Tak jsem zase sám.
- Přiznej, že jí zíráš na prsa. - Taky je má den ze dne větší.
- Myslím, že pojedu na cesty. - Proč?
- Musím pracovat. - A co Lydia?
Ta už mě nepotřebuje.
Rozešli jste se?
Dá se to tak říct.
Tušil jsem, že to přijde.
Sám nevím proč.
V tom vašem vztahu něco nefungovalo.
- Kdy odjíždíš? - Za pár dnů. Ještě se uvidíme.
To doufám. Je mi líto, že odjíždíš.
- Ahoj, Roso. - Ahoj, Marco. - Ahoj, Roso.
- Tak já jdu, Benigno. Ještě se uvidíme. - Fajn.
- Tak zatím, Roso. - Čau.
- Už dostala menstruaci? - Ne.
Podle záznamů z posledního měsíce to už měla dostat.
Ano, trochu se jí to zpozdilo.
Už je to víc než dva týdny. To je moc dlouho.
Určitě minulý měsíc menstruovala?
Sám jsem jí dával vložky. To bylo, jak jsi měla chřipku.
- Zdá se mi, že trochu přibrala. - Někdy to mají nepravidelně.
Lydia už menstruaci nemá vůbec.
Musíme to nahlásit Dr. Vegovi.
- Ahoj, Benigno. - Ahoj.
- Přinesl jsem vám s Alicií nějaké své průvodce. - Díky.
S Lydií už jsem se rozloučil.
Chtěl jsem zajít k Alicii, ale doktor Vega mě k ní nepustil.
- Děje se něco? - Alicia asi dostala infekci.
Hodíš mě domů? Skončila mi služba.
Doufám, že to není nic vážného.
Nevím, dělají jí nějaké testy. Ale mně nic neřeknou.
Abidjan, Jemen, Brazílie, Turecko, Kuba...
- Budu to v noci číst Alicii. - Jsou to jen průvodce.
Určitě jsi napsal něco víc.
- Jedeš sám? - Ano.
Chtěl jsem s tebou o něčem mluvit, než odjedeš.
- O čem? - O samotě. Chci se oženit.
A koho si chceš vzít?
- Alicii. Koho jiného? - Ty jsi zešílel!
Klape nám to líp než kterýmukoli jinýmu páru.
Proč bych si nevzal ženu, kterou miluju?
Protože je v komatu!
Protože Alicia nemůže žádnou částí těla říct "ano".
Protože nevíme, jestli je opravdu naživu! Nasedni si.
- Jak to můžeš říct? - Nasedej!
Tvůj vztah s Alicií je jen monolog a šílenství.
Mluvíš s ní, ale lidi mluví i s kytkama, a nežení se s nima!
Nevěřím vlastním uším. Myslel jsem, že ty jsi jinej.
Slib mi, že už o tom nebudeš mluvit ani na to myslet!
- Slib mi to! - Proč?
Jestli to řekneš někomu jinému, budeš mít velké problémy.
- A já tu nebudu, abych ti pomohl. - Jestli tě to uklidní, slibuju.
Poslouchej. I když se nám líbí...
- Taky se ti líbí? - Samozřejmě. Jak by ne?
- Ty se jí taky líbíš. - Alicia je prakticky mrtvá!
Nemůže k nikomu nic cítit. Ani k tobě ani ke mně.
Ani sama k sobě. Už to pochop!
Naše pacientka Alicia Roncerová byla znásilněna a je těhotná.
Jejímu otci jsem to ještě neoznámil.
Chci vědět, kterej parchant tohle udělal na mojí klinice.
Všichni jsme šokováni.
Vy jste za to zodpovědný. Alicia je na vašem patře.
Tak mě nechte situaci vysvětlit.
Roso, prosím...
Alicia přestala menstruovat před dvěma měsíci.
Původně jsem myslela, že je to měsíc, ale zmýlila jsem se.
V posledním výkazu o tom nic není.
- Dostala vložky jako obvykle. - Ten týden jsem měla chřipku.
Tos psal ty, Benigno, je to tak? Je to tvoje písmo.
- Ano, to jsem byl já. - Proč jsi zfalšoval tu zprávu?
Nechtěl jsem vyvolat paniku.
Není to poprvé, co se pacientčin cyklus zastavil.
To ano.
Jak to, že si toho nikdo nevšiml? Kde je noční sestra?
- Matilda volala, že nemůže přijít. - Ani ona si ničeho nevšimla?
Matilda má rodinné problémy, hodně nocí je doma.
- Na noční teď nechodí. - A kdo za ni zaskakuje?
Benigno.
Mám říct otci, že jeho dcera je ve dne v noci v rukou retarda?
Prosím vás o klid a trochu úcty.
Benigno, nevím, jestli chápeš, že jsi hlavní podezřelý.
Proč jsi zatajil, že nedostala menstruaci?
Určitě to můžeš vysvětlit. Ty bys Alicii neublížil.
- Tím si můžete být jistý. - Takže...
Včera večer jsem náhodou na parkovišti vyslechl
rozhovor mezi Benignem a Markem.
Benigno řekl, že si chce vzít Alicii za ženu.
Pan Zuloagamu to rozmlouval,
ale Benigno ho nevnímal a byl silně rozčilený.
Řekl, že zná málo párů, kterým by to klapalo jako jemu a Alicii.
JORDÁNSKO O OSM MĚSÍCŮ POZDĚJI
Lydia Gonzálesová byla včera pohřbena na Almudenském hřbitově.
Třiatřicetiletá toreadorka, dcera Antonia Gonzálese, byla v komatu od...
- Klinika "El Bosque". - Prosil bych Benigna Martína.
- Ten pán tu už nepracuje. - Promiňte, slečno...
- Jste si jistá? - Naprosto, pane.
- A sestra Rosa? - Kdo volá?
- Marco Zuloaga. - Spojím vás.
- Kde dostanu potvrzení? - Na konci chodby je kancelář.
- Kdo volá? - Marco Zuloaga. - Marco.
Volám z Jordánska. Četl jsem, že Lydia zemřela.
Ano, to je pravda. Je mi to líto, Marco.
- Byl bych to rád věděl. - Měli jsme tu tolik problémů.
Co se děje? Benigno prý u vás už nepracuje.
- Benigno je ve vězení. - Ve vězení? Proč?
Byl obviněn ze znásilnění Alicie Roncerové.
Co to říkáš?
Pomoz mu. Ten chudák nikoho nemá.
- Vidělas ho? - Já?
Po tom, co udělal, nemůžu.
Ale potřebuje pomoct a ty jsi jeho přítel.
- Dobrá. V jakém je vězení? - V Segovii.
Počkejte tu na mě.
Dobrý den. Rád bych mluvil s jedním vězněm.
Tak to je u návštěv. Těmihle dveřmi a pak nalevo.
Díky.
- Dobrý den. - Přejete si? - Rád bych viděl Benigna Martína.
Dnes není návštěvní den. Ale podívám se.
Promiňte, neslyším vás.
Je mi líto, dnes není návštěvní den.
A navíc tu nemá žádost o návštěvu.
Neví, že jsem v Madridu. Přijel jsem včera.
- Jste příbuzný? - Ne, přítel. Marco Zuloaga.
- Můžete mi ukázat doklady? - Jistě.
- Můžu mu zavolat? - Ne, ale on může zavolat vám.
- Mám nové číslo. Dáte mu ho? - Jistě. - Děkuju.
Pamatujte si, že návštěvní den je v sobotu a v neděli.
Ale žádost musí podat vnitřní oddělení.
- On vás musí chtít vidět. - Bude mě chtít vidět. Díky.
- Mimochodem, nemáme tu vězně... - Neslyším vás.
Omlouvám se. Nemáme tu vězně, ale chovance.
Na shledanou a děkuju.
- 627... - Moment.
"9664..."
"09..."
Ne, 9. Sakra.
"627..."
- Haló? - Marco, seš to ty?
- Ano, Benigno. - Jsem rád, že tě slyším.
Požádal jsem o návštěvu. Uvidíme se v sobotu.
Dobrá.
- Kde jsi? - Před klinikou.
Dr. Vega mi všechno řekl. Jak jsi jen mohl, Benigno?
Nepřijel jsi do Španělska, abys mi nadával, ne?
Ne. Potřebuješ něco? Mám ti něco donést?
Potřebuju informaci. Co víš o Alicii?
Na klinice mají zákaz se mnou mluvit.
Prý ji otec odvezl na jinou kliniku a oni nevědí kam.
- Tomu nevěřím. - Chápu, že to nechtějí říct.
- Hele, seš pořád můj kamarád? - Proč myslíš, že jsem tady?
Tak zjisti, co se s Alicií stalo.
Jestli je v pořádku, jestli má dítě, jestli žije...
Potřebuju to vědět. Chápeš to, viď?
Ano. Pokusím se to zjistit.
Uvidíme se v sobotu.
- Zjistil jsi něco? - Ještě nic. Musíš být trpělivý.
Byl jsem trpělivý do Aliciina termínu, to bylo před měsícem.
- Musíš čekat, Benigno. - Kurva!
- Co tady celý den děláš? - Pracuju na ošetřovně.
Vězení je nové. Není tu moc lidí. Je tu celkem klid.
- Z venku to nevypadá jako vězení. - Kašlu na vězení.
Vadí mi, že nevidím Alicii.
Podle vyšetřovatele a Aliciina otce jsem psychopat.
Jo, psychopat.
Říkají, že je to dobrý pro soud, ale na to já kašlu.
Musím vidět Alicii. Zjistit, jak to dopadlo.
Jinak jsem schopnej všeho a ty to víš.
Říkají, že jsem psychopat, tak se podle toho budu chovat.
Neříkej takové věci.
Sežeň mi jinýho právníka. Tenhle zvrací, jen se na mě podívá.
Seženu. Neboj se.
Řeknu domovnici, aby ti dala klíče od bytu.
- Z pronájmu zaplatíš obhájce. - Pronajmu si ten byt sám.
Takovýho nájemníka si dám líbit.
Hodně jsem na tebe myslel. Hlavně v noci.
- Proč v noci? - Protože v noci čtu.
Přečetl jsem všechny tvoje průvodce.
Bylo to jako bych cestoval s tebou.
Takové věci v jiných průvodcích nenajdeš. Nejradši mám Havanu.
Já se v těch lidech poznávám. Nic nemají a všechno si vymyslí.
Když jsem četl o kubánské ženě, co se dívá z okna na nábřeží,
marně na něco čeká
a sleduje, jak plyne čas,
zdálo se mi, že ta žena jsem já.
Dobré ráno, madam. Jsem Benignův přítel.
- Jste Marco, ten Argentinec? - Ano.
Já tu jsem domovnice. Benigno mi volal, že si pronajmete jeho byt.
- Ano, přesně. - Je tam hrozně špíny. Opravdu moc.
Zakázal mi jít tam uklidit. Nechtěla bych peníze...
- Já si poradím. - Mám vám dát klíče?
- Ano. - Uvidím, jestli je najdu.
- Viděl jste se s ním? - Ano.
- A jak se má? - Dobře.
Chudák, ani s tím vězením neměl štěstí. Skoro žádná publicita.
Nepřijela ani televize, ani paparazzi...
Dávají takový blbosti, a se mnou rozhovor udělat nepřijedou.
Na média v téhle zemi je smutný pohled.
- Máte pravdu. Ty klíče! - Ano! - Díky.
Nevíte, proč je Benigno ve vězení?
Je tak uzavřený. Když tu byl naposled, neřekl mi ani slovo.
- Benigno je nevinný. - To jistě.
- Ale čím se neprovinil? - To nevím.
Ale víte, jen mi to nechcete říct.
- Ale já to z vás dostanu. - Dobrá.
Tak zatím na shledanou, paní.
- Kdybyste cokoli potřeboval, víte, kde mě najdete. - Ano, díky.
Dojalo mě, když jsem viděla, jak jsi přišla úplně sama.
- Jen o berlích. - Vidělas to?
- Jak to šlo na rehabilitaci? - Dobře.
- Jsi unavená? - Ano, trochu.
Nevadí, uděláme si ještě pár cviků.
- Protáhneme si nohy. - Už jsem to udělala stokrát.
To nevadí. Uděláme pár dalších cviků.
- Dobré ráno. - Mám schůzku s panem Sanzem.
- Pojďte. - Díky.
Plod přišel na svět mrtvý. Byl to chlapeček.
Ale Alicia se probrala. Benigno by to měl vědět.
Vzhledem k jeho stavu radši ne. Mohl by udělat něco šíleného.
Ale já mu nemůžu lhát! Jsem jeho jediný přítel, věří mi!
Tak to udělám já. Pro mě to dilema není.
Řeknu mu, že Alicia je v komatu a dítě je mrtvé.
- Slib mi, že mu nic neřekneš. - A co propuštění na kauci?
Bude to obtížné a drahé. Ale můžeme se pokusit.
Číslo osm.
- Ahoj, Marco. - Ahoj, Benigno.
- Jsi mokrý. - Trochu.
Ať nenastydneš.
Až přijdeš domů, dej si sklenici teplého mléka s medem.
- To ti určitě pomůže - Dám si ho.
Co jsem tady, mám rád takové deštivé dny.
Viděls toho nového právníka?
Ano. Byl tady.
Všechno mi řekl.
- Jsem v tom až po uši, co? - Upřímně řečeno, ano.
Aspoň že se Alicii tím porodem nic nestalo.
To je to jediné, co mi dává naději.
Jsi v pořádku?
Chtěl bych tě obejmout.
Ale to je třeba požádat o osobní setkání.
Ptali se mě, jestli jsi můj přítel.
Netroufl jsem si říct, že ano. Třeba by ti to vadilo.
- Nebyl jsem si jistý. - Vůbec by mi to nevadilo.
Můžeš říct, co budeš chtít.
Obejmul jsem v životě jenom pár lidí.
Nová zpráva...
Marco, chtěl jsem ti říct, jak rád jsem tě dnes viděl.
Mohl jsem se s tebou rozloučit. Ty víš, že mě odsud nepustí.
Jen by mě převezli jinam. Nechci žít ve světě bez Alicie,
někde, kde u sebe nemůžu mít ani její sponku.
Tak jsem se rozhodl uniknout.
Neřekl jsem ti to, aby ses mě nesnažil zastavit.
Objímám tě, Marco.
Taxi!
- Do Segovie! - Do vězení? - Ano, tam!
Musím okamžitě vidět Benigna Martína.
Je to otázka života a smrti.
Ředitel na vás čeká ve své kanceláři.
Na mě? Kde je jeho kancelář?
Strážný vás doprovodí.
Tudy.
Vpravo...
Vyndejte obsah kapes, prosím.
Počkejte, neutíkejte.
Vpravo...
Tudy.
Dobré ráno. Jsem Marco Zuloaga.
Benigno Martín vám tu zanechal dopis.
Drahý Marco, pořád prší.
Myslím, že je to dobré znamení.
Když se Alicii stala ta nehoda, taky pršelo.
Píšu ti jen pár minut před svým odchodem.
Doufám, že to, co jsem vzal, mi pomůže dostat se do komatu
a spojit se s Alicií.
Jsi můj jediný přítel.
Nechám ti byt, který jsem připravil pro Alicii a pro sebe.
A ať mě dají kamkoli,
přijď za mnou a mluv se mnou.
Nebuď tajnůstkář.
Navždy tvůj přítel...
To měl u sebe. A tohle jsou osobní věci z cely.
Tady to podepište.
Pane? Podepište to.
Benigno, to jsem já.
Alicia je naživu. Tys ji probudil.
Když jsem slyšel tvoji zprávu, spěchal jsem ti to říct,
ale už bylo pozdě.
Dal jsem ti do kapsy Aliciinu sponku.
Taky její fotku a fotku tvojí matky,
aby s tebou byly navždy.
Kruté vlny. Muž dole, žena nahoře...
Dojdu pro vodu.
- Jste v pořádku? - Ano.
Nevím.
- Teď je mi mnohem líp. - Prosím?
- Pojď, půjdeme dovnitř. - Už teď?
No tak pojď...
- Celá se chvěješ. - Ne... Ano. - A proč?
- Co jste jí říkal? - Nic.
Viděla jsem vás s ní mluvit.
Alicia se mě zeptala, jestli jsem v pořádku a já jí poděkoval.
Jestli mě uvidíte v její blízkosti, nemějte strach.
Bydlím naproti vaší akademii.
- V Benignově bytě? - Ano.
- Proč tam bydlíte? - Benigno zemřel.
- Jednou si spolu musíme promluvit. - Ano.
Ano, a bude to jednodušší než si myslíte.
Nic není jednoduché.
Já učím balet a nic není jednoduché.
České titulky Erika Housková LINGUAFILM
Titulková úprava Petr Čemus Korekce © faced 2006
czech